Prehistorie chemických zbraní sahá do dávné minulosti. Otrávené šípy byly historicky první chemické zbraně, ovšem bez efektu hromadného ničení. Jako jejich základ sloužili rostlinné výtažky a zvířecí toxiny. Předci do jedů přidávali dráždivé příměsi, které usnadňovaly vstřebání jedů z prokrvené rány.
Počátek moderních chemických zbraní s plošným účinkem a efektem hromadného ničení se datuje do prvního roku Velké války. Na pruském ministerstvu války vzniklo chemické oddělení. Do jeho čela se v listopadu 1914 postavil profesor Dr. Fritz Haber (pozdější nositel Nobelovy ceny za chemii – v roce 1918 jí obdržel za syntézu čpavku)
![Obrázek](http://www.palba.cz/album/albums/userpics/14810/thumb_fritzhaber.jpg)
Dr. Fritz Haber
Ten navrhl použití dostupného a dostatečně toxického chloru plněného do ocelových lahví. Celý projekt byl předán do hlavního chemicko-výzkumného zařízení, kde pracovalo 150 kvalifikovaných vědců, včetně několika budoucích nositelů Nobelovy ceny – James Franck a Gustav Hertz (1925 zákony pro srážku elektronu s atomem), Erwin Madelung, Richard Martin Willstätter (1915 výzkum rostlinných pigmentů)a jistou dobu i Otto Hahn (1944 za objev jaderné fúze těžkých radioaktivních jader). Zde byl projekt vypracován do použitelné fáze.
25. ledna 1915 se konala porada náčelníků štábů, na níž padlo rozhodnutí, že útok chlorem bude proveden u belgického města Ypres, kde se schylovalo k Druhé bitvě u Ypres. Přípravy probíhaly v březnu a dubnu a na místo bylo dovezeno 5700 tlakových lahví obsahující celkem 168 tun kapalného chloru. Pak se čekalo na příznivý vítr. Ten nastal 22. dubna 1915. Chlor byl vypuštěn a vítr ho unášel k nepřátelským pozicím. Zasaženo bylo 7000 vojáků. 3000 jich zemřelo. Přestože došlo k masivní devastaci protivníka, tak k průlomu nedošlo. Nebyl připraven postup. Nikdo nečekal takovýto obrovský účinek.
![Obrázek](http://www.palba.cz/album/albums/userpics/14810/thumb_Ypres1915.jpg)
Chemický útok u Ypres 22.4.1915
V noci 13. července 1917 na frontě u Ypres použila německá armáda látku s chemickým názvem bis(2- chlorethyl)sulfid s kódovým označením Lost. První účinky se projevily po dvou až čtyřech hodinách. Poškození zraku, kůže, dýchacích orgánů. Britská armáda za šest týdnů napočítala kolem 20000 vážně zasažených vojáků. Látka dostal jméno podle místa svého prvního použití „Yperit“. V anglofonních zemích je látka nazývána podle charakteristického hořčicového zápachu „Mustard Gas“. Oba názvy se používají dodnes.
![Obrázek](http://www.palba.cz/album/albums/userpics/14810/thumb_Ypres1917.jpg)
Kanadský voják zasažený yperitem při chemickém útoku 13.7.1917 u Ypres
USA vypověděly Německu válku 16. dubna 1917 a už od počátku pracovaly na vývoji otravných látek. Prioritu měly látky na bázi arsenu. 23. srpna 1918 byl objeven 2-chlorvinyl dichlorhydrazinu, silné zpuchýřující látka, která dostala označení lewisit, případně „rosa smrti“ a vzápětí na to byla objevena látka 10-chlor-5,10-dihydrofenarsazin, pod označením adamsit. Obě látky nebyly pravděpodobně už v první světové válce použity.
V první světové válce použily armády nejméně 45 bojových chemických látek, z toho 18 se smrtelnými účinky (14 dusivých a 4 zpuchýřující). Pro válečné použití bylo vyrobeno více než 210 000 tun bojových otravných látek, z toho použito nejméně 113 000 tun. Ztráty způsobené chemickými zbraněmi činili 1,3 milionu osob, toho více než 90000 zemřelo. Statistická úmrtnost na zasažení chemickou látkou představovala asi 7 %, tedy efektivnost otravných látek proti explozivním byla asi 20x vyšší.
Versailleská mírová smlouva s Německem ze dne 28. června 1919 v článku 171 ukládá poraženému státu zákaz používání chemických zbraní, jejich výrobu i dovoz. Nezakazuje mu však jejich vývoj.
Ženevský protokol ze dne 17. června 1925 obsahuje zákaz používání „dusivých, otravných nebo podobných plynů, kapalin, látek nebo podobných prostředků ve válce“ a zákaz používání bakteriologických prostředků. Neobsahuje však zákaz jejich výzkumu, vývoje a výroby.
A tak se vývoj otravných látek nezastavil, ba naopak zintenzivnil. Na scéně se objevují nervově – paralytické látky.
Dr. Gerhard Schrader byl špičkový vědecký pracovník německého koncernu IG Farben a navázal na rozsáhlé práce v oblasti fluororganických sloučenin. Objevil toxické sloučeniny vhodné jako bojové látky s krycím označením „trilony“.
23. prosince 1936 byl syntetizován první kilogram látky ethyl-n,n- dimethylfosforamidokyanidát neboli Tabun jako nový kontaktní insekticid, ale s vysoká toxicitou pro teplokrevné živočichy. V roce 1938 byl objeven isopropyl-methylfosfonofluoridát, neboli Sarin. Na jaře 1944 nositel Nobelovy ceny dr. Richard Kuhn objevuje 2,2,3-trimethylpropylmethyl-fosfonofluoridát, který dostal název soman a byl ještě účinnější než sarin a tabun.
V USA byla situace obdobná. I když se chemický výzkum a vývoj podle nařízení z roku 1922 orientoval na obranné aktivity, už o rok později připustilo ministerstvo války výzkum různých typů útočných otravných látek. Armáda nejprve spolupracovala s policií na vývoji prostředků ke kontrole nepokojů (riot-control), na bázi chloracetofenonu a kapsaicinu (aktivní složka cayenského pepře). Probíhal vývoj analogu yperitu a studovaly se přírodní jedy, zejména ricin, saxitoxin a botulotoxin.
3. 10. 1935 vtrhla italská vojska nenadále, bez vypovězení války, do Etiopie..V polovině prosince 1935 maršál Badoglio spolu s generálem Grazianim obrátili na Mussoliniho s žádostí o „plnou moc k použití dusivých plynů“, protože se obávali, že by Etiopie mohla přejít k Partyzánské válce. „Použití plynů se povoluje“ opověděl krátce nato Duce. Italské letouny začaly nad etiopskými městy a dokonce i malými osadami rozptylovat velké dávky yperitu. Nasazen byl také fosgen. Účinek na nechráněné etiopské vojáky a zejména civilní obyvatelstvo byl strašlivý.
![Obrázek](http://www.palba.cz/album/albums/userpics/14810/thumb_habes1935.jpg)
Etiopský civilista zasažený yperitem v ošetřování norským Červeným křížem
Následovala Druhá světová válka.
Druhá světová válka není spojována s masovým operačně taktickým nasazením chemických zbraní. Obě válčící strany se obávaly jejich nasazení z důvodu odvetného úderu. Chemické zbraně proto znamenitě sehrály úlohu vysoce účinné psychologické zbraně dalekosáhlého významu. Ovšem otravné látky nasazeny byly. Ať už k hromadnému vybíjení zajatců v německých koncentračních táborech anebo k experimentům na lidech.
Od září 1939 se začaly provádět v koncentračním táboře Sachsenhausen experimenty na vězních. Testoval se především yperit a difosgen. Podobné pokusy probíhaly i v Osvětimi a Lublinu. Zkoumaly se účinky yperitu na válečných zajatcích ze sovětského území. V Sachsenhausenu probíhaly zkoušky otrávených střel, nábojů ráže 9 mm Parabellum obsahující skleněnou ampuli s jedem, nikotinem nebo kyanidem draselným.
Pomocí chemických látek probíhala také fyzická likvidace válečných zajatců, Židů, Slovanů a dalších nečistých ras v koncentračních táborech Buchenwald, Osvětim, Sachsenhausen, Neuengamm, Lublin, Gros-Rosen, Ravenbruck, Treblinka a dalších. Ať už se jednalo o usmrcování oxidem uhelnatým zaváděním výfukových plynů na korbu nákladního automobilu anebo používání plynových komor zařízených jako sprchy, kde se používal Cyklon B, což byl původně vysoce účinný prostředek k hubení hmyzu a hlodavců z roku 1922. Tento přípravek obsahoval pevný nosič nasycený kyanovodíkem.
![Obrázek](http://www.palba.cz/album/albums/userpics/14810/thumb_cyklonB.jpg)
Cyklon B
Po druhé světové válce pokračovaly ve Fort Detricku v USA výzkumné práce započaté již za druhé světové války na vývoji herbicidů. V době korejské války letectvo a námořnictvo hledalo způsob využití defoliantů na bázi kyselin 2,4-dichlorfenoxyoctové a 2,4,5-trichlorfenoxyoctové pomocí postřikovacího systému. V průběhu tří let bylo otestováno dalších 11000 chemických látek, do roku 1969 se jejich počet zvýšil na 26000. Zejména v 60. letech se soustředila pozornost na oblast toxinů živočišného a rostlinného původu (kurare, botulotoxin, saxitoxin, tetrodotoxin a jiné.
Nejtoxičtější nervově-paralytické látky - látky typu V - byly objeveny ve Velké Británii v 50. letech. Za spolupráce britských a amerických chemiků byl z látek tohoto typu vybrán S-(2-diisopropylamino)ethylmethylfosfonothioát, označený jako látka VX. Technologie výroby byla osvojena v dubnu 1961 v Newportu (Army Chemical Plant). Látka byla dlouho utajována. Jejímu odhalení napomohl až incident na základně chemického vojska USA Dugway Proving Ground nedaleko Great Salt Lake v roce 1968, kdy při leteckém postřiku došlo k odvátí látky k blízkým farmám a zasažení 6 tis. ovcí.
Válka ve Vietnamu přinesla možnost vyzkoušet použití defoliantů a herbicidů. Začátkem roku 1961 dorazila do Saigonu americká komise pro „průzkum a studium topografie jižního Vietnamu“, která měla za úkol prostudovat podmínky pro použití herbicidů a defoliantů v této oblasti. První letecký postřik se uskutečnil 13. ledna 1962. Ve Vietnamu se používaly především tři základní receptury: látky White, Orange a Blue, podle přepravního barevného kódu na sudech. Nejpoužívanější Orange je směs speciálně vyvinutá pro tvrdé a širokolisté porosty. Látka White byla stabilní, nerozkládala se na neaktivní substance a byla tedy využívána při potřebě dlouhodobé účinnosti. Látka Blue je vysoce toxická pro trávy a používala se k ničení rýžových polí. Zvláště intenzivně se používaly v letech 1964-1967 na jižním pobřeží jižního Vietnamu.
![Obrázek](http://www.palba.cz/album/albums/userpics/14810/thumb_agentorange.jpg)
Postřik defoliantem v oblasti jižního Vietnamu
Další nasazenou skupinou látek byly dráždivé otravné látky. Jednalo se zejména o Chloracetofenon a o látku CS. Používala se k vypuzování živé síly z tunelů, buď ve formě kouřových granátů a nebo byla do tunelů vháněna agregáty.
![Obrázek](http://www.palba.cz/album/albums/userpics/14810/thumb_csgas.jpg)
agregát Mitey-Mite
V roce 1971 vydal prezident Richard M. Nixon zákaz masového používání herbicidů.
10. dubna 1972 byla podepsána Úmluva o zákazu vývoje, výroby a hromadění zásob bakteriologických (biologických) a toxinových zbraní a o jejich zničení.
18. květen 1977 v Ženevě byla podepsána Úmluva o zákazu vojenského nebo jakéhokoli jiného nepřátelského použití prostředků měnících životní prostředí.
Koncem 70. let USA obvinily Sovětský svaz z použití nespecifikovaných otravných látek, označovaných jako „žlutý déšť“, v Laosu, Kambodži a Afghánistánu.
Počátkem osmdesátých let se vztahy obou velmocí znovu ochladily a následoval růst zbrojení s důrazem na zbraně hromadného ničení, rozsáhlá propagandistická válka, absence v pokroku při jednáních, snaha přenést konflikt mezi Východem a Západem do „třetího světa“.
Období tzv. druhé studené války je příznačné i v tom, že zájem o chemické zbraně se pomalu přesouvá do rozvojových zemí a je daný snahou opatřit si relativně levné a účinné zbraně jako protiváhu ke zbraním nukleárním, ke kterým mají přístup jen světové mocnosti nebo vysoce vyspělé země.
Irák použil nervově-paralytické látky a yperit v průběhu íránsko-irácké války (1980-1988) nejen proti iránským jednotkám, ale i proti vlastnímu kurdskému obyvatelstvu.
USA i SSSR intenzivně pracovali v osmdesátých letech na vývoji psychoaktivních látek, jakožto neletálních chemických zbraní.
Historie vývoje psychoaktivních látek sahá do 40. let.
Koncem 40. let navázala CIA na válečné studie, týkající se možnosti ovlivnit pomocí drog myšlení lidí a využít je pro operativní a špionážní činnost.
V roce 1953 získala vzorek N,N-diethylamidu kyseliny lysergové od švýcarské společnosti Sandoz, látka je známá pod označením LSD-25. Výzkum se stal hlavní náplní tajného projektu Mk-Ultra a otevřel cestu zcela novému typu chemické zbraně. Hledaly se i další sloučeniny: počátkem 60. let dostávalo středisko v Edgewoodu měsíčně kolem 400 chemikálií a do konce roku 1971 tak shromáždila asi 26000 drog a léků pro testování.
V sedmdesátých letech natočil Armádní film dokument o testu LSD na důstojnících ČSLA. Snímek se jmenoval Experiment a byl dlouhou dobu utajován.
V lednu 1993 byla v Paříži předložena k podpisu Úmluva o zákazu vývoje, výroby, hromadění zásob a použití chemických zbraní a jejich zničení. Tuto Úmluvu podepsalo 160 zemí.
Česká republika podepsala úmluvu v den jejího slavnostního otevření 14. 1. 1993 a ratifikovala ji 6. 3. 1996. Úmluva vstoupila v ČR v účinnost 29. 4. 1997
Tím by měla být kapitola chemických zbraní uzavřena. Současné dění ve světě však nasvědčuje, že bohužel není. Je podezření na použití otravných látek v Sýrii. Před pár dny Islámský stát použil chlor u města Fallúdža. Chlór údajně zabil na 300 vojáků.